Агентурно-оперативна діяльність радянських спецслужб у середовищі православного духовенства України (1953–1964) - Оліцький, В. О. (Сумський історико-архівний журнал, 2026)
Метою статті є комплексний аналіз етапів, форм, методів та наслідків агентурно-оперативної діяльності радянських органів держбезпеки у середовищі православного духовенства УРСР у 1953–1964 рр. Наукова новизна полягає в тому, що вперше агентурно-оперативна діяльність радянських спецслужб у середовищі православного духовенства України епохи хрущовських соціальних перетворень стала об’єктом окремого наукового дослідження. Методологія дослідження – принципи історизму, наукової об’єктивності, критичного аналізу джерел та комплексний підхід. Використано спеціальні методи історичного дослідження: архівно-джерелознавчий, контент-аналізу, критико-інтерпретативний, просопографічний, інституційний, геоісторичний. Висновки. У період з 1953 р. по 1964 р. агентурно-оперативна робота радянських органів держбезпеки в середовищі православного духовенства в УРСР набула нових масштабів і форм. Радянські спецслужби почали поступовий перехід від масових репресій до точкової оперативної роботи. Пріоритетом стало розширення агентурної мережі серед духовенства, зокрема в єпархіях, монастирях і парафіях. Проводилася активна ідентифікація впливових священнослужителів, зокрема з «контактами за кордоном». Протягом 1956–1959 рр. спостерігається різке зростання кількості спроб вербування агентури саме з середовища віруючих, які мали б інфільтрувати релігійні структури. Акцент зміщується на пошук агентів серед активних священників, насельників монастирів, єпископів і парафіяльного активу, здатних впливати на інше духовенство. Починаючи із 1960 р. відповідно до нових директив ЦК КПРС, органи КДБ мали створити якісно новий тип агентурного апарату – вузький за чисельністю, але максимально ефективний і впроваджений у керівні церковні структури. Основна мета агентурної діяльності полягала не лише у зборі інформації, а в активній протидії “реакційним елементам” у середині Українського екзархату: припиненню опозиційних настроїв, дискредитації духовенства, недопущенні спроб неконтрольованої комунікації з міжнародними релігійними центрами та організаціями.